אחמד ע'נדור
אחמד נאג'י אל-ע'נדור (בערבית: أحمد ناجي الغندور, אשר כונה "אבו אַ֫נַס"; 1967 – 14 בנובמבר 2023) היה מפקד החטיבה הצפונית של הזרוע הצבאית של חמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם.
לידה |
1967 רצועת עזה ![]() |
---|---|
נהרג |
14 בנובמבר 2023 (בגיל 56 בערך) עזה, רצועת עזה ![]() |
מפלגה |
![]() |
צאצאים | 3 בנים ו-3 בנות |
![]() ![]() |
ביוגרפיה
עריכהנולד והתגורר בעיר עזה, למשפחה שמוצאה מיפו שלפני 1948[1]. אחמד ע'נדור היה פעיל בזרוע הצבאית של חמאס באינתיפאדה הראשונה. ריצה עונש מאסר בישראל בשנים 1988–1994. לאחר מכן היה כלוא ברשות הפלסטינית בין 2000 עד 2005[1].
באינתיפאדה השנייה, שימש עוזרו של עדנאן אל-רול, מהנדס חמאס ברצועת עזה ויד ימינו של מוחמד דף, ראש הזרוע הצבאית של חמאס. היה האחראי לתקרית הטנק ולהיתקלות עם חיילי צה"ל ליד היישוב דוגית ב-15 בפברואר 2003, שבה נהרגו ארבעה חיילים. יומיים לאחר מכן נהרס ביתו על ידי כוחות צה"ל.[2]
לאחר הריגת אל-רול באוקטובר 2004, כחלק מהשינויים בצמרת חמאס, הוא מונה למפקד צפון רצועת עזה.
לאחר תכנית ההתנתקות
עריכהעם סיום פינוי היישובים הישראליים מרצועת עזה במסגרת ההתנתקות בשנת 2005, חמאס חשף בתקשורת את האישים המאיישים את שרשרת הפיקוד העליונה שלו ברצועת עזה. בחשיפה זו צוין אחמד ע'נדור כ"מפקד צפון רצועת עזה".[3] ב-23 בספטמבר 2005, בזמן מצעד צבאי של חמאס שע'נדור היה אחראי עליו במחנה הפליטים ג'באליה בצפון רצועת עזה, ע'נדור ניצל מהתפוצצות שהרגה 19 פלסטינים. חמאס טען כי היה זה ניסיון התנקשות ישראלי, אולם ישראל טענה כי הפיצוץ נגרם מהתפוצצות של רקטות קסאם.[4]
היה יד ימינו של אחמד ג'עברי, מפקד הזרוע הצבאית של חמאס והיה נחשב מספר שתיים בהנהגה הצבאית של חמאס. ביחד עם ג'עברי ייצג את הפלג הניצי בהנהגת חמאס, שהתנגד להסכם מכה ולרגיעה עם הפת"ח. עודד את פעילי חמאס בהתקפות צבאיות על אנשי פתח, שעימם נותר חשבון דמים פתוח מחודשי מלחמת האחים ברצועה, והיה בעד חידוש בהדרגה של הפיגועים נגד ישראל. ע'נדור היה מהיוזמים של כיבוש הרצועה על ידי חמאס בשנת 2006. שמו נקשר גם לחטיפת החייל גלעד שליט. ע'נדור שימש כסמכות לאישור פיגועים עבור אנשי ועדות ההתנגדות העממית. הוא ואנשיו עמדו בקשר הדוק ומתמשך עם מוחמד דרמוש, ראש ועדות ההתנגדות העממיות, שכיוון את פעילותם.
ב-12 ביולי 2006, כשל ניסיון סיכול ממוקד בו, ביחד עם בכירים נוספים של הזרוע הצבאית של חמאס. הוא נפצע קל בלבד.[5]
ב-14 באפריל 2006, היה אחראי על שליחת חוליה מג'באליה ברצועת עזה דרך סיני לישראל ומשם ליהודה ושומרון, להקים שם תשתית טרור.[6]
במאי 2007 סירב להוראת אחמד ג'עברי, מפקד הזרוע הצבאית של חמאס להפסיק את ירי הקסאמים לישראל.[7]
ב-8 באוגוסט 2018 נהרג בנו עלי ע'נדור, שאף הוא פעיל בחמאס, מסיכול ממוקד של צה"ל. בתגובה לכך החל חמאס בירי ארטילרי כבד על יישובי עוטף עזה, שדרות, נתיבות, אשקלון ובפעם הראשונה מאז מבצע צוק איתן לעבר העיר באר שבע בכל הלילה שבין 8–9 באוגוסט 2018.
בעדכון דובר צה"ל במהלך מלחמת חרבות ברזל ב-16 בנובמבר 2023 נמסר כי בוצעו תקיפות על מתחמים תת-קרקעיים שבאחד מהם הסתתרו בכירי חמאס, בהם ע'נדור.[8] ב-26 בנובמבר 2023, במהלך ההפוגה בלחימה לצורך שחרור שבויים, פרסם חמאס הודעה רשמית על מותו.[9] בינואר 2024 לאחר נתיחת גופות חללים שנחטפו למפקדה התת־קרקעית של חמאס, דיווח צה"ל כי ייתכן שבתקיפה שבה חוסל ע'נדור נהרגו גם החטופים הישראלים ניק בייזר, רון שרמן והאזרח הישראלי-צרפתי אליה טולדנו שנחטף מהמסיבה ברעים.[10]
קישורים חיצוניים
עריכה- ראיון עם אחמד ע'נדור, באתר גדודי עז א-דין אל-קסאם, לרגל תכנית ההתנתקות, 2005
לקריאה נוספת
עריכה- שלומי אלדר, להכיר את חמאס, כתר הוצאה לאור, 2012. לפי מפתח בעמ' 406
הערות שוליים
עריכה- ^ 1 2 ראיון עם אחמד ע'נדור, באתר גדודי עז א-דין אל-קסאם, 2005
- ^ הארץ, שני פלשתינאים נהרגו בחילופי אש, באתר הארץ, 17 בפברואר 2003
- ^ ברק רביד, הנהגת החמאס עולה מהמחתרת, באתר nrg, 3 בספטמבר 2005
- ^ ברק רביד ואמיר בוחבוט, הטילים נפלו מהג'יפ – 19 פלשתינים נהרגו, באתר nrg, 24 בספטמבר 2005
שירות גלובס, רצועת עזה: 19 הרוגים, ועשרות פצועים, בפיצוץ במצעד צבאי של החמאס, באתר גלובס, 23 בספטמבר 2005 - ^ אמיר בוחבוט וברק רביד, הפלסטינים: "מוחמד דף לא נפגע כלל", באתר nrg, 12 ביולי 2006
- ^ מעצר פעילי חמאס מהרצועה, באתר משרד ראש הממשלה, 11/05/2006 - יום חמישי י"ג אייר תשס"ו
- ^ אבי יששכרוף, ראש הזרוע הצבאית הורה על הפסקת ירי קסאם, פקודיו סירבו, באתר הארץ, 30 במאי 2007
- ^ צפו בעדכון דובר צה"ל, באתר צה"ל, 16 בנובמבר 2023
- ^ חמאס מאשר: מח"ט צפון הרצועה וראש מערך הרקטות חוסלו, באתר ynet, 26 בנובמבר 2023
- ^ יניב קובוביץ, צה"ל: לא ברור ממה מתו החטופים שרמן, בייזר וטולדנו; ייתכן שנחנקו או הורעלו, באתר הארץ, 17 בינואר 2024