איה דינשטיין
איה דינשטיין (19 באוגוסט 1926 - 18 בפברואר 2009) הייתה יושבת ראש ויצו העולמית בשנים 1970–1977.
ביוגרפיה
עריכהנולדה בירושלים בשם איה רופין כבתם השלישית של חנה וארתור רופין. אביה כיהן כיו"ר המשרד הארץ ישראלי בפלשתינה והיה מייסד הקיבוץ הראשון דגניה. אמה, חנה לבית שפרה בתיה ומרדכי בן הלל הכהן, הייתה אף היא בת למשפחה ציונית מוכרת שעלתה ארצה בראשית המאה ה-20 ואף הייתה אחת מ-66 המשפחות שהקימו את תל אביב. קדמו לה במשפחה האח הבכור רפאל רופין, לימים ממייסדי מכמורת ואחותה כרמלה לימים כרמלה ידין, אשתו של הארכאולוג הנודע יגאל ידין.
אביה ארתור היה נשוי לשולמית סלמה רופין, ממנה נולדה בתו הבכורה רות. שולמית הייתה מורה לזימרה ומחלוצות המוזיקה בארץ ישראל. לאחר מותה של שולמית נישא ארתור בשנית לחנה הכהן (אליה היה נשוי תקופה קצרה לפני נישואיו לשולמית), ממנה נולדו לו שלושה ילדים נוספים, שראו ברות אחות לכל דבר.
איה סיפרה כי זיכרון הילדות הכי בולט שלה הוא שאביה שאל אותה מדי לילה בטרם הלכה לישון: "איוס, מה עשית היום למען העם היהודי?" - מוטו שליווה אותה כל חייה ולטענתה ניתב את פעילותה הציבורית. את שמה בחר לה השכן בבית ליד בשכונת רחביה, ש"י עגנון, שבחר לה את השם איה כיוון שהיה ראשי תיבות של ארץ ישראל העובדת וגם שם אמו של המשורר הלאומי הגרמני גתה.
איה למדה בגימנסיה רחביה ואחר כך שירתה בהגנה. ב-1948 נסעה לניו יורק ללמוד חינוך לתואר ראשון, צעד שלא היה שכיח באותה תקופה בקרב נשים רבות ושנה מאוחר יותר הכירה את מי שעתיד להיות בעלה, ד"ר צבי דינשטיין, לימים סגן שר הביטחון בתקופתו של ראש הממשלה לוי אשכול וסגן שר האוצר בתקופתו של השר פנחס ספיר. צבי דינשטיין כיהן כחבר הכנסת בתקופת הכנסת השישית וה-7.
איה שהייתה פמיניסטית בדעותיה הצטרפה לארגון הנשים הציוני ויצו ובין השנים 1970 - 1977 כיהנה כיו"ר ויצו העולמית.
ב-1977 כשבעלה מונה כשגריר כלכלי לארצות הברית וקנדה התפטרה איה מויצו וכשהשניים שבו ארצה היא התנדבה לפעילות ציבורית למען גופים שונים בהם: קרן תל אביב לפיתוח, בית התפוצות, ארגון המועצה לישראל יפה וארגון שמע הפועל למען ילדים לקויי שמיעה.
היא נפטרה ב-18 בפברואר 2009 לאחר מחלה קשה והותירה אחריה בעל - צבי דינשטיין, 3 בנות - אירית מלכסון, ענת אהרון וגילי דינשטיין, נכדים ונינים.
קישורים חיצוניים
עריכה- אורי דרומי, מה עשית למען העם היהודי, באתר הארץ, 27 באפריל 2009