גלגוליו של מעיל
גלגוליו של מעיל (ביידיש: אַ מאַנטל פון אַ טונקעלן געוואַנטל, מילולית: "מעיל מאריג כהה") הוא שיר ילדים מאת המשוררת היידית קדיה מולודובסקי.
![ריקוד המבוסס על השיר, בכוריאוגרפיה של אלישבע גיל. שנות השישים, ארכיון אלישבע גיל, הספרייה הלאומית](http://up.wiki.x.io/wikipedia/commons/thumb/4/45/The_Life_of_a_Coat_dance.jpg/220px-The_Life_of_a_Coat_dance.jpg)
היסטוריה
עריכההשיר נדפס לראשונה ככל הנראה בקובץ שיריה של המשוררת "מעשֹהלעך" ('מעשיות'; התת-כותרת: היא "גייען שיכעלעך אַוועק וווּ די וועלט האָט נאָר אַן עק" – 'הולכות נעליים במקום שבו רק יש לעולם סוף), שהתפרסם בוורשה בהוצאת ארגון בתי הספר היהודיים בפולין (דער יידישער שול-אָרגאניזאציע אין פּולין) ב-1931. השיר התפרסם ביידיש גם בעיתון הילדים "גרינינקע ביימעלעך" ('העצים הירקרקים'), שיצא לאור בווילנה, בגיליון מחודש ספטמבר 1933.
השיר, בתרגומה לעברית של פנינה הלפרין[1] ומלווה באיוריו של נחום גוטמן, התפרסם ב-9 בפברואר 1934 במוסף לילדים של העיתון "דבר" בשם "יקטן".[2] תרגום נוסף, מאת שמשון מלצר, התפרסם במרץ 1937 ב"דבר לילדים" בשם "יגיל והמעיל".
השיר התפרסם בתרגומו של נתן אלתרמן, בשם "גלגוליו של מעיל", ופורסם בספר פתחו את השער: שירי ילדים (איירה: תרצה טנאי; הקיבוץ המאוחד, תש"ו 1945).
השיר מתאר את קורותיו של מעיל שנתפר במיוחד לילד, ולאחר שהילד גדל, המעיל עובר לילדים אחרים. במהלך גלגוליו הרבים, מתבלה המעיל ומאבד אט-אט חלקים ממנו, עד שלבסוף מתפורר לגמרי.
בתים ראשונים - מקור ותרגומים
עריכה
אַ מאַנטל פון אַ טונקעלן געוואַנטל - |
יקטן - |
גלגוליו של מעיל - |
יגיל והמעיל - |
קישורים חיצוניים
עריכה- השיר בפרסומו המקורי, בארכיון האינטרנט
- מילות השיר בתרגום עברי
- עינת אמיתי, מי המציא את קדיה מולודובסקי בעברית? (פרטים רבים על המשוררת ועל היצירה)
- שמעונה פוגל, בין אלתרמן לקדיה – גלגולו של מעיל, עיונים בספרות ילדים 21, תשע"ב
- מידע על גלגוליו של מעיל בקטלוג הספרייה הלאומית
- הדר בן-יהודה, על "גלגוליו של מעיל", בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, פברואר 2019
הערות שוליים
עריכה- ^ המשוררת פנינה הלפרין (1886-1980), ילידת ורשה, הוכשרה בפולין להיות גננת. נישאה ליחיאל היילפרין (1880-1942). בתם מירי דור הייתה סופרת. בניהם היו המשורר יונתן רטוש והבלשנים פרופ' צבי רין ופרופ' עוזי אורנן.
- ^ פנינה הלפרין, יקטן, דבר, 9 בפברואר 1934