ועידת וידאו
ועידת וידאו (חוזי) (באנגלית: Video Conference) היא ועידה הנערכת באמצעות שימוש בוידאו במעגל סגור ואמצעי תקשורת שמע כתחליף למפגש פנים אל פנים. המשתתפים בוועידה רואים זה את זה באמצעות תשדורת וידאו. ועידת וידאו יכולה לשמש כסוג של שיתוף פעולה מרוחק.
![](http://up.wiki.x.io/wikipedia/commons/thumb/5/51/Videokonferenz2006.jpg/250px-Videokonferenz2006.jpg)
היסטוריה
עריכההטכנולוגיה שאפשרה לקיים ועידת וידאו אנלוגיות הייתה זמינה מאז המצאת הטלוויזיה. מערכות כאלה השתמשו במערכת כפולה של טלוויזיה במעגל סגור, כך שבכל צד ישנה מצלמה ומסך. במהלך הטיסות המאוישות לחלל נעשה שימוש בטכנולוגיה זו, כאשר האסטרונאוטים ומרכז הבקרה יכלו לראות אלו את אלו, תוך שימוש בשני ערוצי רדיו, אחד לכל כיוון שידור. ועידות וידאו הפכו לחלק שגרתי משידורי טלוויזיה מסחריים, כאשר הכתבים משוחחים עם הקריין באולפן. טכניקה זו הפכה לקלה ופשוטה יותר עם עליית שכיחותם של משדרים לווייניים.
ועידת וידאו אנלוגית, באמצעות שידורי רדיו, הייתה יקרה לביצוע. לא ניתן היה להשתמש בה לשימושים כמו רפואה, חינוך ואפילו פגישות עסקיות, בשל העלות הגבוהה והתפוצה הנמוכה של הציוד הדרוש. ניסיונות ראשונים לקיים ועידת וידאו באמצעות תשתית הטלפון לא נחלו הצלחה, בעיקר בשל איכות החוזי הנמוכה שנבעה מרוחב הפס הנמוך שאפשרה תשתית זו ומהעדר אפשרות לדחיסת הווידאו.
במהלך שנות השבעים הציעה חברת AT&T לצרכנים בארצות הברית שירות בשם PicturePhone שאיכות התמונה בו הייתה מעט טובה יותר אך מחירו הגבוה מנע שימוש נרחב בו. איכות התמונה הייתה עדיין נמוכה, והתמונה עודכנה לכל היותר 10 פעמים בשנייה.
רק בשנות השמונים, עם הופעתן של רשתות טלפון ספרתיות, החלה טכנולוגיית ועידת הווידאו להיות זמינה לשימושים כלליים. וידאו ספרתי דחוס הועבר על גבי רשתות תקשורת דוגמת ISDN. תחילה היו מרבית המוצרים מבוססים על תקנים קנייניים אך בהדרגה הופיעו ואומצו תקנים פתוחים. הטכנולוגיה שהפכה את ועידת הווידאו לזמינה בצורה לה אנו עדים כיום הייתה רשת האינטרנט, ותקשורת בפרוטוקול IP. דחיסת נתונים מתקדמת ורוחבי פס הולכים וגדלים הפכו את ועידות הווידאו לזמינות לציבור הרחב. תוכנות כמו Netmeeting, MSN Messenger, סקייפ ואחרות הפכו את ועידות הווידאו לשירות זמין לכל בעל מחשב בעל חומרה מתאימה וחיבור לרשת האינטרנט. במגזר העסקי נעשה שימוש במערכות יקרות יותר המספקות איכות וקצב רענון טובים מהמוצע למשתמש הביתי.
עם מוצרי ועידות הווידאו הבולטים כיום נמנים סקייפ, Google Hangouts, FaceTime ו-Zoom.
נזקים אפשריים
עריכהנראה שוועידות וידאו מעייפות, לכאורה מעבר לצפוי. אחד ההסברים האפשריים לכך עשוי להיות כתוצאה מאימוץ העיניים, בהיעדר קשר עין אמיתי ובחסך בתקשורת בלתי מילולית במהלך הפגישה[1][2]. הסברים נוספים עוסקים במתח גבוה כתוצאה מהתיעוד הקבוע של המשתתפים על ידי המצלמה[2] או כתוצאה מחרדה אינסטינקטיבית שהמוח שלנו מייצר למראה פנים גדולות מהרגיל באינטראקציה[1].
בנוסף, נוצר ניכור כתוצאה מעיכוב בתגובת האחר, יחסית לפגישה אמיתית. נמצא כי עיכוב מעבר ל-1.2 שניות יוצר תחושת אי נוחות[2].
ראו גם
עריכהקישורים חיצוניים
עריכה- צאלה קוטלר הדרי, מישהו רואה אותי? האינטראקציות היומיומיות נעלמות, ושיחות הווידיאו מנסות להציל את המצב, באתר גלובס, 6 באפריל 2019
- topic/video-conference ועידת וידאו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
- ועידת וידאו, הטכנולוגיה חדשה, 1967, ארכיון הסרטונים של AP
הערות שוליים
עריכה- ^ 1 2 גל פרלמן, זום ועייפים, במדור "מדע במבט-על" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 23 בנובמבר 2020
- ^ 1 2 3 איתן לשם, לא יצאתם לשנייה, אבל אתם מותשים לגמרי? הכירו את "עייפות ה-Zoom", באתר הארץ, 25 באפריל 2020