מקסים סלומון
יש לערוך ערך זה. הסיבה היא: "תורת הצילום" "אהב את החיים הטובים" בהקשר של שתייה ו"חובב נשים". | |
מקסים סלומון (1922–1991), צלם ישראלי, צלם המערכת של "העולם הזה" ושל "במחנה", מחלוצי הצילום העיתונאי החופשי בישראל.
לידה |
1922 תל-אביב, פלשתינה (א"י) ![]() |
---|---|
פטירה |
1991 (בגיל 69 בערך) ![]() |
מדינה |
ישראל ![]() |
![]() ![]() |
![](http://up.wiki.x.io/wikipedia/commons/thumb/5/58/Maksim_Salomon_%28997009932958805171%29.jpg/220px-Maksim_Salomon_%28997009932958805171%29.jpg)
ביוגרפיה
עריכהסלומון נולד בתל אביב, אבי-סבו היה אחיו של יואל משה סלומון, ממייסדי פתח תקווה.
סלומון למד את עקרונות הצילום בעצמו. דרך צילומיו העלה שאלות חברתיות ופוליטיות נוקבות בישראל הצעירה. בשנות החמישים, בשיתוף עם אורי אבנרי, פיתח את גישת הכתבה המצולמת (הרפורטז'ה) הנהוגה עד היום. סלומון צילם את בתי תל אביב הישנים והמתפוררים, את האמנים שושנה דמרי ושייקה אופיר בראשית דרכם, ואת יושבי בית הקפה כסית. בתל אביב אהב לצלם את הקבצנים, מוכרי הנקניקיות ואת הקשישים. צילומיו בשחור לבן היו ישירים ומלאי הומור, על ידי כך שלכדו מצבים והתרחשויות מגוונות.
סלומון אהב את 'החיים הטובים': היה נהג לשתות ולהתרועע עם נשים. כמו כן היה חבר של בעל הכפר של רפי נלסון בטאבה, ששימש מוקד לחיי הבוהמה משנות השישים עד שנות השמונים. סלומון בילה שם שעות רבות בשתייה ובשלב מסויים גם ניהל את המקום. בתחילת שנות ה-60 היה בבעלותו מועדון על שפת הכנרת בשם "מינוס 206", אותו מכר מאוחר יותר לצלם אחר, דוד אולמר[1]. הוא התחתן ארבע פעמים ונולדו לו ארבעה ילדים, ביניהם חוקרת הספרות איריס מילנר. ב-1991 מת בבית החולים "יוספטל" באילת בחוסר כל. בשנת 2007 נערכה לזכרו תערוכה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב - "מקסים סלומון - רפורטז'ות, 1947- 1957" אוצר: גיא רז.
קישורים חיצוניים
עריכה- אביבה לורי, פוטו מקסים, באתר הארץ, 15 בינואר 2008
- מישל דור, צילום מקסים, באתר ynet, 25 בדצמבר 2007
- צילומים תל אביביים בבית הקפה בן עמי, nrg , 1/3/2009