John Lennon/Plastic Ono Band
John Lennon/Plastic Ono Band הוא תקליט הסולו הראשון של ג'ון לנון, לאחר פירוק להקת הביטלס. התקליט הוקלט באולפני אבי רוד בין 26 בספטמבר ל-23 באוקטובר 1970 ויצא לאור ב-11 בדצמבר 1970, יחד עם תקליט של יוקו אונו, רעייתו של לנון בשם Yoko Ono/Plastic Ono Band, שיצא עם עיצוב עטיפה זהה. בשנת 2003 הוצב האלבום במקום ה-23 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון[1]. כן נמנה עם "100 האלבומים הגדולים של כל הזמנים" (בכל הסוגות) של טיים מגזין[2]. בשנת 2020 דורג מחדש במקום ה-85 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון.
![]() | |||||
אלבום אולפן מאת ג'ון לנון | |||||
יצא לאור | 11 בדצמבר 1970 | ||||
---|---|---|---|---|---|
הוקלט | בין 26 בספטמבר ל-23 באוקטובר 1970 | ||||
מקום הקלטה |
אולפני אבי רוד ![]() | ||||
סוגה | רוק | ||||
שפה |
אנגלית ![]() | ||||
אורך | 39:45 | ||||
חברת תקליטים | EMI/אפל רקורדס | ||||
הפקה | ג'ון לנון, יוקו אונו, פיל ספקטור | ||||
| |||||
| |||||
![]() ![]() |
הרקע להקלטת האלבום
עריכהבאפריל 1970 פורקה להקת הביטלס למעשה, לאחר שכבר לא פעלה כלהקה משך חצי שנה. לנון עצמו פנה לקריירת סולו כבר בספטמבר 1969, עם הופעתו על הבמה בפסטיבל הרוקנרול והשלום בטורונטו ואף לפני כן עם הקלטת השיר Give Peace a Chance שיצא לאור בחודש יולי.
בתקופה שלאחר פירוק הלהקה התעניין לנון בשיטת "הצעקה הראשונית של ארתור ג'אנוב (שיטת ריפוי שבה החולה צועק ממעמקי נפשו), בעיקר כדי להתגבר על הילדות הקשה שחווה.
ב-1970 לנון ויוקו טסו לארצות הברית כדי לעבור טיפול אישי בביתו של ג'אנוב. הטיפול יצר אצל לנון חיבור רגשי עמוק עם ילדותו ועם דמות אמו (שנטשה אותו) בפרט. הטיפול אף שחרר את לנון ממעטה הציניות ואיפשר לו לגעת באופן ישיר וכואב עם נושאים גדולים כאהבה, אלוהים, בדידות ושברון החלום של הביטלס.
שמות השירים שכתב באותה תקופה (Mother, Hold On, Love, God, Isolation) ותמליליהם ישירים וחפים מכל משחק מילים, שהיה נפוץ מאוד בכתיבתו הקודמת. התקליט אף נתפס כניסיון ליצור אנטיתזה מכוונת ומתריסה לביטלס. השירים החושפניים, שגילו לראשונה רגשות חשופים וכואבים, יחד עם ההפקה המינימליסטית, תרמו להכרה בגדולתו של לנון כיוצר עצמאי.
הפקה
עריכהלנון הקליט את האלבום עם נגן הבס קלאוס פורמן, ידידו מימי המבורג ומי שצילם את העטיפה לאלבום הביטלס Revolver. המתופף היה רינגו סטאר. בנוסף השתתפו בנגינה המפיק פיל ספקטור בפסנתר, נגן אורגן האמונד בילי פרסטון ויוקו אונו בקולות. להקת הליווי נקראה, באופן מסורתי "Plastic Ono Band" ("תזמורת אונו הפלסטית"), שם רעיוני ששימש את לנון ואונו לכל להקות הליווי שלהם, בהרכביהם המשתנים.
למרות שפיל ספקטור זכה לקרדיט יחד עם לנון ואונו ואף ניגן בפסנתר בשיר love, הוא לא נכח במשך רוב הקלטות התקליט.
רשימת שירים
עריכה- צד א
- "Mother" – 5:34
- "Hold On" – 1:52
- "I Found Out" – 3:37
- "Working Class Hero" – 3:48
- "Isolation" – 2:51
- צד ב
- "Remember" – 4:33
- "Love" – 3:21
- "Well Well Well" – 5:59
- "Look at Me – 2:53
- "God" – 4:09
- "My Mummy's Dead" – 0:49
קישורים חיצוניים
עריכה- מידע על האלבום John Lennon/Plastic Ono Band באתר MusicBrainz
- מידע על האלבום John Lennon/Plastic Ono Band באתר AllMusic
- האלבום John Lennon/Plastic Ono Band באתר Discogs
- האלבום John Lennon/Plastic Ono Band באתר ספוטיפיי
- האלבום John Lennon/Plastic Ono Band באתר דיזר
- האלבום John Lennon/Plastic Ono Band באתר אפל מיוזיק
- האלבום John Lennon/Plastic Ono Band באתר טיידל
- תיעוד הקלטת השיר love (באנגלית)
- שרון מולדאבי, פלסטיק אונו בנד 1969–2009
- דיון על התקליט בפורום הביטלס
- ג'ון פרלס, ניו יורק טיימס, גם אחרי חצי מאה, הצרחה הראשונית של ג'ון לנון עדיין מכה בבטן הרכה, באתר הארץ, 4 במאי 2021
הערות שוליים
עריכה- ^ מקום 23 ברשימת 500 האלבומים
- ^ האלבומים הגדולים בכל הזמנים (אין חשיבות לסדר הופעת האלבומים ברשימה כיוון שהם מסודרים כרונולוגית)