ג'ון בופורט, דוכס סאמרסט הראשון
ערך ללא מקורות | |
ג'ון בופורט, דוכס סאמרסט הראשון, רוזן סאמרסט השלישי (באנגלית: John Beaufort, 1st Duke of Somerset; 25 במרץ 1404 – 30 במאי 1444) היה אציל ומפקד צבאי אנגלי במהלך מלחמת מאה השנים. הוא היה סבו מצד אמו של הנרי השביעי, מלך אנגליה.
![]() | |||||||
לידה |
1404 מידלסקס, הממלכה המאוחדת ![]() | ||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
פטירה |
27 במאי 1444 (בגיל 40 בערך) וימבורן מינסטר, הממלכה המאוחדת ![]() | ||||||
מדינה |
ממלכת אנגליה ![]() | ||||||
מקום קבורה |
דורסט ![]() | ||||||
בן או בת זוג |
מרגרט ביושמפ מבלסטו ![]() NN ![]() | ||||||
שושלת בית ביופורט | |||||||
| |||||||
פרסים והוקרה | |||||||
מסדר הבירית ![]() | |||||||
![]() ![]() |
![](http://up.wiki.x.io/wikipedia/commons/thumb/4/44/John_Beaufort_Grave.jpg/220px-John_Beaufort_Grave.jpg)
ביוגרפיה
עריכהראשית חייו
עריכהג'ון נולד ב-25 במרץ 1404, והיה בנו השני של ג'ון בופורט, רוזן סאמרסט הראשון (1371–1410), הבכור מבין ארבעת ילדיו שקיבלו לגיטימציה של ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר, מפילגשו קתרין סווינפורד. ג'ון מגונט היה בנו השלישי שנותר בחיים של המלך אדוארד השלישי. אמו הייתה מרגרט הולנד (1385–1439), בתו של תומאס הולנד, רוזן קנט השני, בנה של ג'ואן, רוזנת קנט, נכדתו של המלך אדוארד הראשון ואשתו של אדוארד, הנסיך השחור (אחיו הבכור של ג'ון מגונט) ואמו של המלך ריצ'רד השני.
קריירה צבאית
עריכהבשנת 1418 הוא הפך לרוזן סאמרסט השלישי, לאחר שירש את אחיו הבכור הנרי בופורט, רוזן סאמרסט השני (1401–1418), שמת רווק, בן 17, בזמן שנלחם למען במצור על רואן בצרפת, תחת פיקוד של דודם תומאס בופורט, דוכס אקסטר (1377–1426).
המערכה הצרפתית ומאסר
עריכההוא לחם במסעות הצרפתים של בן דודו המלך הנרי החמישי ב-1419. בשנת 1421 הוא ליווה את אביו החורג תומאס מלנקסטר, דוכס קלרנס (אחיו הצעיר של המלך) במסע באנז'ו, צרפת. תומאס נהרג בקרב באוז'ה (22 במרץ 1421), בעוד סאמרסט ואחיו הצעיר נתפסו ונכלאו למשך 17 שנים. ב-25 במרץ 1425 הגיע סאמרסט לבגרותו, אך נחלותיו מאביו היו צריכים להיות מנוהלים על ידי אמו במשך שלוש עשרה השנים הבאות של מאסרו. הוא נשאר כלוא עד 1438 ולאחר שנפדה, הפך לאחד המפקדים האנגלים המובילים בצרפת. [1]
הדוכס מסאמרסט
עריכהבשנת 1443 נוצרו עבור ג'ון התארים דוכס סאמרסט ורוזן קנדל, הוא מונה לאביר מסדר הבירית ומונה לקפטן-גנרל של גיין. הוא ניהל תקופה שבמהלכה איבדה אנגליה שטחים רבים בצרפת והוכיח את עצמו כמפקד גרוע. האמפרי מלנקסטר, דוכס גלוסטר הראשון, העוצר של המלך הצעיר הנרי השישי, לא היה מסוגל לשלוט בניהול הצדק והכספים, מה שהוביל להפקרות נרחבת. בתחילת שלטונו השני של ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק, דחה גלוסטר את תפקידו של לוטננט-מושל, שהתקבל אז על ידי סאמרסט, ששאב ממנו משכורת של 600 פאונד.
הוא מונה לאדמירל הצי של מפקד הצבא ג'ון טלבוט, הרוזן הראשון משרוסברי [2], אשר מאוגוסט 1440 צר על ארפלור, שהייתה בידי צרפת במשך חמישה חודשים. שארל השביעי, מלך צרפת שלח צבא גדול תחת ריצ'מונט. האנגלים חפרו סוללת תעלה כפולה עם 1,000 איש בלבד, בעוד שהשייטת של סומרסט מנעה נחיתה צרפתית בים, תוך שימוש בקשתים כדי להדוף את האויב מטווח קצר. לאחר שנבלמו כך נסוגו הצרפתים לפריז והסירו את המצור. העיירה נכנעה לאנגלים ונכבשה מחדש. דוכס יורק התרגז על כך שדודו של ג'ון הקרדינל הנרי בופור יעץ למלך לתבוע שלום. סאמרסט יעץ למלך הנרי שהשלום הוא הומניטרי וכי מלך צרפת נחוש להשתלט על פונטואז. [3] כאשר יורק הגיע לנורמנדי בשנת 1441 למערכה, סומרסט התפטר. אבל נפילת פונטואז לידי שארל הראשון, דוכס אורליאן בספטמבר 1441 החלישה את חיל המצב האנגלי ובגסקוניה המצב היה גרוע עוד יותר. [4] בני בופורט שלחו את סר אדוארד האל, שהגיע לבורדו ב-22 באוקטובר 1442, להודיע ליורק שיגיע צבא ענק בפיקודו של סאמרסט. יורק נצטווה לבצר את רואן; בדיוק כאשר המלך והדופין של צרפת איימו על בורדו ועל אקוויטניה וכבשו את העיירה דאקס סאמרסט היסס ויורק נבלם כשגיין אבדה.
בינתיים, הדוכס מיורק, שנלחם לצד הטקטיקן לורד טלבוט, מונה לסגן לכל צרפת. כאשר אשתו של הדוכס מגלוסטר אלינור הואשמה בבגידה, סאמרסט ניצל את ההזדמנות באפריל 1443 כדי להכריז על עצמו לוטננט של אקוויטניה וקפטן-גנרל של גיין. עד אז, המשא ומתן שהחל סאמרסט כקפטן-גנרל של קאלה נכשל. שני הגורמים הללו הפכו את יורק נגד בופורט. אבל הקש האחרון היה תשלום של 25,000 ליש"ט לסאמרסט בעוד יורק נשאר בחובות כבדים. יתר על כן, גיין צרכה משאבים יקרים שנועדו לנורמנדי. [5]
מוות וקבורה
עריכהבאוגוסט 1443 הוביל סאמרסט 7,000 איש לשרבור וצעד דרומה לגסקוניה; הדוכס היה חולה. הוא הסתער לתוך Guerche, עיירה ברטונית שאיתה חתמה אנגליה על הסכם שלום. אבל סאמרסט שחרר את כל השבויים, קיבל כסף מהדוכס מברטאן. במצעד ללא מטרה דרך מיין, הוא חזר באותו חורף לאנגליה. [6] מותו ב-1444, [7] אולי בהתאבדות, ושל דודו הקרדינל, סימן את סוף השפעת בית בופורט והשאיר את הדלת פתוחה לוויליאם דה לה פול, הדוכס הראשון מסאפוק, לשלוט בממשלה. [8] ההשפעה המתמשכת של אירועים אלו הייתה טינה יוקדת בין בית יורק לשאר חברי משפחת בופורט.
משפחתו
עריכהבשנת 1439 הוא התחתן עם מרגרט ביושאן, בתו של סר ג'ון בושאמפ, דה יורה הברון השלישי של ביושאן (נפטר 1412/1214) מבלטסו בבדפורדשייר, מאשתו השנייה אדית סטורטון, בתו של סר ג'ון סטורטון מסטורטון, וילטשייר, ממנה הייתה לו בת יחידה:
- ליידי מרגרט בופורט (1443–1509), שנישאה לאדמונד טיודור, רוזן ריצ'מונד הראשון (1430–1456) והייתה אמו של המלך הנרי השביעי, הראשון משושלת טיודור.
מאחר שמת ללא יורש זכר, הדוכסות שלו נכחדה, אולם הרוזנות שלו עברה לאחיו הצעיר אדמונד בופורט, דוכס סאמרסט השני (1406–1455). מכיוון שאדמונד קיבל מאוחר יותר את התואר דוכס סאמרסט, הוא נקרא לעיתים קרובות הדוכס השני מסאמרסט למרות שהוא לא ירש את התואר מאחיו.
הילדים הלא חוקיים שלו כללו:
- טסיין מסאמרסט, התחתנה עם ריינולד (או רג'ינלד) גריי, לורד גריי השביעי מווילטון, ממנו נולד לה בן אחד:
- ג'ון גריי, לורד גריי השמיני מווילטון;
- ג'ון מסאמרסט (בערך 1444–1453)
אילן יוחסין
עריכהאדוארד השלישי, מלך אנגליה | פיליפה מאנו | פיין דה רואט | לא ידועה | תומאס הולנד, רוזן קנט הראשון | ג'ואן, רוזנת קנט | ריצ'רד פיצאלן, רוזן ארונדל העשירי | אלינור מלנקסטר | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר | קתרין סווינפורד | תומאס הולנד, רוזן קנט השני | אליס פיצאלן | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
ג'ון בופורט, רוזן סאמרסט הראשון | מרגרט הולנד | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
ג'ון בופורט, דוכס סאמרסט הראשון | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
קישורים חיצוניים
עריכה- ג'ון בופורט, דוכס סאמרסט הראשון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
הערות שוליים
עריכה- ^ Harriss 1988, p. xx.
- ^ Burne 2005, p. 422.
- ^ Burne 2005, p. 426.
- ^ Jacob 1961, p. 470.
- ^ Jacob 1961, p. 468.
- ^ Burne 2005, p. 435–6.
- ^ Harriss 2004, p. xx.
- ^ Burne 2005, p. 438.