וריולה סיסית
וַרְיוֹלָה סִיסִית (שם מדעי: Variola louti, שם עממי: לוקוס וריולה) הוא מין דג גרם טורף מהסוג וריולה שבתת-משפחת הדקרים. תפוצתו בישראל בים סוף של אילת, נמשכת לאורך דרום יבשת אפריקה ועד אוסטרליה.
![]() | |
---|---|
![]() | |
מצב שימור | |
![]() | |
מיון מדעי | |
ממלכה: | בעלי חיים |
מערכה: | מיתרניים |
על־מחלקה: | מקריני סנפיר |
מחלקה: | מקריני סנפיר |
סדרה: | דקראים |
תת־סדרה: | דמויי-דקר |
משפחה: | דקריים |
תת־משפחה: | דקרים |
סוג: | וריולה |
מין: | וריולה סיסית |
שם מדעי | |
![]() פטר פורסקאל, 1775 | |
![]() |
תיאור
עריכהממדיו המקסימליים עשויים להגיע לאורך של כ-83 ס"מ ולמשקל של כ-12 ק"ג, אולם נפוץ בגדלים קטנים יותר. ההשערה כי מגיע לבגרות מינית באורך 43 ס"מ. מאופיין בפס צהוב בצורת סהר בקצוות סנפיר הזנב. קצה האחורי של סנפיר הגב וקצוות יתר סנפיריו גם הם בצהוב. צבעו גופו כחול-אדמדם וגופו מכוסה נקודות כחולות-סגלגלות. הצבע משתנה במהירות מכחול כהה ועד אדום, שינוי זה עשוי לבלוט בשעות הדמדומים.
בצעירותו דומה למין Parupeneus forsskali ממשפחת המוליתיים, ועשוי לעקוב אחריהם בזמן שהם ניזונים, הצעירים מאופיינים בפס לבן העובר מהחוטם עד סנפיר הגב.
תזונה ותפוצה
עריכהתזונתו מורכבת בעיקר מדגים, אולם הוא ניזון גם מסרטנאים, מחסילונים ומטרפידים. וריולה סיסית הוא דג טריטוריאלי אולם בניגוד לדקרים אחרים תחום הטריטוריה שלו נרחב. נצפה באזורי מים צלולים בעומקים של מתחת ל-15 מטר ומעדיף מים פתוחים באזור שוניות אלמוגים ואיים מאשר חופי יבשות. תפוצתו באזורים טרופיים מים סוף ולאורך דרום יבשת אפריקה ואיי פיטקרן, צפונה עד דרום יפן ואוסטרליה.
כדג מאכל
עריכהבשרו נחשק בשל טעמו העדין והאיכותי. המסחר בדג זה נפסק במאוריציוס עקב מקרי הרעלת סיגואטרה בשוקי הדגים החיים בהונג קונג. סיגואטרה היא סוג הרעלה שמקורה באכילת דגים או פירות ים המזוהמים בסיגואטוקסין. התסמינים להרעלה כוללים עקצוצים בשפתיים, חולשה, בחילות והקאות.
קישורים חיצוניים
עריכה- וריולה סיסית, באתר ITIS (באנגלית)
- וריולה סיסית, באתר NCBI (באנגלית)
- וריולה סיסית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
- וריולה סיסית, באתר FishBase (באנגלית)
- וריולה סיסית, באתר GBIF (באנגלית)
- החי והצומח של ארץ-ישראל : אנציקלופדיה שימושית מאוירת כרך 3 - החי במים מאתר כותר
הערות שוליים
עריכה- ^ וריולה סיסית באתר הרשימה האדומה של IUCN