משתמש:Sagi128F17v/קפסולת חלל
![](http://up.wiki.x.io/wikipedia/commons/thumb/d/de/Gemini_7_in_orbit_-_GPN-2006-000035.jpg/220px-Gemini_7_in_orbit_-_GPN-2006-000035.jpg)
![](http://up.wiki.x.io/wikipedia/commons/thumb/2/2a/Apollo-17-Landing.jpg/200px-Apollo-17-Landing.jpg)
![](http://up.wiki.x.io/wikipedia/commons/thumb/9/90/Orion_in_fase_di_recupero.jpg/220px-Orion_in_fase_di_recupero.jpg)
קפסולת חלל ( גם כמוסת חלל) היא חללית אשר משמשת לתהליך החדירה לאטמוספירה . קפסולות שימשו ברוב תוכניות החלל המאוישות עד כה, כולל החלליות המאוישת הראשונה בעולם, ווסטוק ומרקורי, כמו גם בווסחוד וסויוז הסובייטיות, ג'מיני ותא הפיקוד של אפולו האמריקאיות, שנג'ואו הסינית ובתכניות המאוישות אשר בפיתוח של ארה"ב, רוסיה והודו, ביניהן אוריון ודרגון.
קפסולת חלל מאוישת חייבת לכלול מערכים תומכי חיים, כולל אוויר, מים ומזון. קפסולת החלל חייבת גם להגן על האסטרונאוטים מפני הקור והקרינה של החלל החיצון, ולכלול מערכות בקרה על הטמפרטורה והאוויר. כדי למנוע פציעה של צוות החללית, בקפסולה מושבים מאובטחים. בנוסף, הקפסולות כוללות אמצעי תקשורת עם הקרקע ואמצעי שליטה בחללית.
מבנה
עריכהמרבית קפסולות החלל לא עולות בגודלן על קוטר של 5 מטרים, אם כי אין הגבלה הנדסית לגדלים גדולים יותר. כמו הקפסולה הוא גם יעיל volumetrically חזק מבחינה מבנית, זה בדרך כלל ניתן לבנות כמוסות קטנות של ביצועים להשוות בכל יחס אלא להרים לגרור לגוף הרמה או טופס דלתא עבור עלות פחות. זה בולט במיוחד במקרה של חללית מאוישת סויוז . רוב כמוסות השטח השתמשו מגן חום ablative עבור reentry ולא היה לשימוש חוזר. הרכב רב-תכליתי של אוריון נראה, נכון לדצמבר 2005, להיות כמוסה של 10 פעמים עם מגן חום הניתן להחלפה. אין גבול, למעט חוסר ניסיון הנדסי, על שימוש בטמפרטורה גבוהה קרמיקה אריחים או טמפרטורות קרמיקה טמפרטורה גבוהה במיוחד על כמוסות בחלל.
חומרים עבור הקפסולה החלל נועדו בדרכים שונות, כמו המבנה של אלומיניום יחידת פיקוד של אפולו פיקוד אלומיניום . אלומיניום הוא קל מאוד, ואת המבנה נותן את הקפסולה מרחב כוח נוסף. החללית מוקדם היה ציפוי של זכוכית משובצים עם שרף סינתטי לשים בטמפרטורות גבוהות מאוד. סיבי פחמן, פלסטיק מחוזק וקרמיקה הם חומרים חדשים, כי הם כל הזמן נעשה טוב יותר לשימוש בחקר החלל.
חדירה
עריכהכמוסות שטח מתאימים היטב לטמפרטורות גבוהות וטעינות טעינה דינאמיות. בעוד שדאונים של דלתא, כמו מעבורת החלל, יכולים להיכנס שוב מהמסלול התחתון של כדור הארץ, וגופי הרמה מסוגלים להיכנס ממרחק של הירח, נדיר למצוא עיצובים לכלי רכב חוזרים מאדים שאינם כמוסות. העיצוב הנוכחי RKK Energia עבור Kliper, להיות מסוגל טיסות למאדים, הוא יוצא מן הכלל.
מהנדסים הבונים קפסולת חלל חייבים לקחת כוחות כגון כוח הכבידה וגרור בחשבון. הקפסולה בחלל חייבת להיות חזקה מספיק כדי להאט במהירות, חייבת לשאת טמפרטורות גבוהות מאוד או נמוכות, ועליה לשרוד את הנחיתה. כאשר קפסולת החלל מתקרבת אל פני כדור הארץ או הירח, היא צריכה להאט בקצב מדויק. אם הוא מאט מהר מדי, הכל בתוך הקפסולה יהיה מרוסק. אם זה לא להאט מהר מספיק, זה יהיה לקרוס לתוך פני השטח ולהיהרס. ישנן דרישות נוספות עבור החזרה אטמוספרי. אם זווית ההתקפה רדוד מדי, הקפסולה עשויה לדלג מעל פני השטח של האטמוספרה. אם זווית ההתקפה תלולה מדי, כוחות ההאצה עשויים להיות גבוהים מדי או שחום החזרה עלול לחרוג מסבולת החום.
קפסולות reft סוף סוף הראשון עם הדיירים שוכב, כמו זה המיקום האופטימלי של גוף האדם לעמוד כוח gelerer decelerative. סוף האוזן נוצר בצורת מעוגלת (גוף קהה), שכן זה יוצר גל הלם שאינו נוגע בקפסולה, והחום מופנה משם במקום להמיס את הרכב.
מודול הפיקוד של אפולו נכנס שוב למרכז ההמסה המונית מהקו המרכזי; זה גרם את הקפסולה להניח גישה זווית דרך האוויר, מתן מעלית בצד כדי לשמש שליטה כיוונית. סיבובים סיבוביים שימשו כדי לנווט את הקפסולה תחת שליטה אוטומטית או ידנית על ידי שינוי וקטור להרים.
בגבהים נמוכים במהירויות מצנחים משמשים להאט את הקפסולה למטה על ידי ביצוע יותר גרור.
כמוסות החלל גם צריך להיות מסוגל לעמוד בפני ההשפעה כאשר הם מגיעים אל פני השטח של כדור הארץ. כל הקפסולות המאוישות בארה"ב (מרקורי, ג'מיני, אפולו) ינחתו על המים; הסובייטי / הרוסי סויוז וסינית סין (ותוכנן ארה"ב, רוסיה, הודית) כמוסות מאוישות משתמשת רקטות קטנות כדי לגעת על הקרקע. ב הכבידה הקל של מאדים, כריות אוויר היו מספיק כדי לנחות כמה משימות רובוטיות בבטחה.
כוח הכבידה, גרור, ולהרים
עריכהשניים מהכוחות החיצוניים הגדולים ביותר שחווית הקפסולה חווים הם כוח הכבידה והגרור .
גרור הוא ההתנגדות של הקפסולה בחלל לנוע דרך האוויר . האוויר הוא תערובת של מולקולות שונות, כולל חנקן, חמצן ופחמן דו חמצני. כל דבר הנופל באוויר פוגע במולקולות האלה ולכן מאט. כמות גרור על כמוסה תלוי הרבה דברים, כולל צפיפות האוויר, ואת הצורה, המסה, קוטר וחספוס של הקפסולה. מהירות החללית תלויה במידה רבה באפקט המשולב של שני הכוחות — כוח הכבידה, אשר יכול להאיץ את הרקטה, וגרור, אשר יאט את הרקטה. קפסולות חלל המגיעות לאטמוספירה של כדור הארץ יואטו במידה ניכרת משום שהאווירה שלנו כה עבה.
דוגמה טובה לכך היא כוכב נופל . כוכב נופל, שהוא בדרך כלל זעיר, יוצר כל כך הרבה חום בא דרך האטמוספרה שהאוויר סביב המטאוריט זוהר לבן חם. אז כאשר אובייקט ענק כמו כמוסת חלל מגיע דרך, אפילו יותר חום נוצר.
כמו קפסולת החלל מאט, דחיסה של מולקולות האוויר להכות את הכמוסה פני השטח יוצר הרבה חום. פני השטח של כמוסה יכול להגיע ל 1480 מעלות צלזיוס (2700 F) כפי שהוא יורד דרך האטמוספירה של כדור הארץ. כל החום הזה צריך להיות מופנה משם. כמוסות חלל מצופות בדרך כלל בחומר שנמס ואז מאדה ("אבלציה"). זה אולי נראה יעיל, אבל אידוי לוקח חום מן הקפסולה. זה שומר על החוזרת החוזרת להיכנס בתוך הקפסולה. כמוסות לראות משטר חימום חזק יותר מאשר spaceplanes וקרמיקה כגון בשימוש על מעבורת החלל בדרך כלל פחות מתאים, וכל כמוסות השתמשו ablation.
בפועל, כמוסות לעשות ליצור כמות משמעותית ושימושי של להרים. מעלית זו משמשת כדי לשלוט על המסלול של הקפסולה, ומאפשר כוחות G מופחת על הצוות, כמו גם הפחתת העברת חום שיא לתוך הקפסולה. ככל שהרכב מתנשא לגובה רב, הוא מדלל את האוויר, ופחות חום מתבצע. לדוגמה, אפולו CM היה להרים לגרור יחס של כ 0.35. בהיעדר העלאה כלשהי, הכמוסה של אפולו הייתה נתונה בהאטה של כ- 20 גרם (8 גרם ל-חללית נמוכה), אך באמצעות הרמת המסלול נשמרה בסביבות 4G.
היסטוריה
עריכהדור ראשון
עריכהב -1958 הודיעה ארצות הברית על פרויקט מרקורי, במטרה לשלוח גברים למסלול כדור הארץ הנמוך, ובחרה קבוצה של שבעה אסטרונאוטים כדי להטיס אותם. הקפסולה של אדם יחיד תוכנן ופטנט על ידי צוות בראשות מקסים Faget . [1] חברת מטודונל מטוסים זכתה בחוזה לבנות מרקורי. הקפסולה בצורת קונוס היה 6 רגל (1.8 מטרים) בקוטר עם מגן חום בוטה הגוף בבסיס. אורך הקפסולה הכולל היה 10.8 רגל (3.3 מטרים) , כולל חבילת retrorocket קשור על מגן החום. הקפסולה הכבדה ביותר היתה בעלת משקל כולל של 3,000 ליברות (1,400 קילוגרם) , והיה מסוגל רק מעל יום אחד של טיסה מסלולית. 24.1 רגל (7.3 מטרים) - ארוך להשיק מגדל הבריחה היה מחובר לאף של הקפסולה בעת השיגור, המכיל רקטה מוצקה דלק מסוגל לשאת את הקפסולה הרחק משגר ההשקה במקרה חירום. כמוסות לטיסות suborbital השתמשו מגן חום קרינתי עשוי בריליום ו הושקו עם מרקורי, Redstone ההשקה רכב . קפסולות אורביטליות השתמשו במגן חום אברלטיבי עשוי פיברגלס המשובץ במטריצת אלומיניום חלת דבש, ו הושקו עם אטלס LV-3B .
בינתיים, ברית המועצות רדף את תוכנית החלל שלה בסודיות מוחלטת לאחר שהודיע על כוונתם לשגר לווין ללא טייס בכנס הבינלאומי הגיאופיסי בשנת 1955, לא להכריז על טיסות החלל עד לאחר סיום מוצלח. לאחר ששלחה את החיה הראשונה, כלב בשם ליייקה, שנכנס למסלול בספוטניק 2 ב -3 בנובמבר 1957, הצליחה תוכניתם של ווסטוק לשגר את האדם הראשון (הסובייטים כינו אותו כקוסמונאוט ), יורי גארגרין, למסלול אחד מחלים אותו בבטחה ב -12 באפריל 1961. ארה"ב השיקה את האסטרונאוט הראשון של מרקורי, אלן שפרד, בטיסה תת - קרקעית כמעט חודש לאחר מכן, ב -5 במאי. הסובייטים השיקו את ווסטוק השני בטיסה של יום אחד ב -6 באוגוסט, לפני שארה"ב סוף סוף הקיפה את האמריקאי הראשון, ג'ון גלן, ב -20 בפברואר 1962. ארצות הברית השיקה בסך הכל שתי כמוסות מארקורייות מאוישות וארבע קפסולות מסלוליות מאוישות, עם הטיסה הארוכה ביותר, מרקורי-אטלס 9, עם 22 מסלולים ונמשכה 32 שעות וחצי.
מאחר שלסובייטים היה כושר הרמה רב מכלי השיגור שנבעו מטיל ה- R-7 של טיל בליסטי בין -ארצי של סמיאורקה, כלי השיט של ווסטוק היו כבדים בהרבה ממרקורי. פרטים על עיצוב ווסטוק לא נחשפו בפומבי עד ארבע שנים לאחר הטיסה של גגארין, וזהותו של מעצב הרקטות והחלל סרגיי קורולב (המקבילה הסובייטית לפאגט וורנהר פון בראון ) לא נחשפה בפומבי אלא לאחר מותו ב -1966. הקפסולה היתה כדור מכוסה בחומר מגן חום, 2.3 מטרים (7.5 רגל) בקוטר, במשקל 2,460 קילוגרם (5,420 ליברות) . צורה זו נדרשת לכסות את הקפסולה עם חרוט האף כדי לשמור על פרופיל גרור נמוך להפעלה. תא הפנים היה גליל 1 מטר (3.3 רגל) (בערך בגודל של תא טלפון ), כמעט בניצב לציר האורך של הקפסולה. הקוסמונאוט ישב במושב פליטה עם מצנח משלו למנוסה בשעת חירום. על הקפסולה היתה מצנח משלה להנחיתה על הקרקע. אף על פי שמקורות סובייטיים רשמיים (כולל גגארין עצמו, שנאלץ לשקר על-ידי הממונים עליו) קבע שגאגארין נחת בתוך הקפסולה שלו (ובכך הוכשר למאמץ החלל המאויש הראשון על פי כללי הפדרציה הבינלאומית לחיל האוויר), התגלה מאוחר יותר כי, כמו הקוסמונאוטים הבאים של ווסטוק, נפלט גגארין ונחת בנפרד מן הקפסולה. את הקפסולה טופל על ידי מודול ציוד חרוטי הפונה כלפי מעלה 2.25 מטרים (7.4 רגל) ידי 2.43 מטרים (8.0 רגל) , שוקל 2,270 קילוגרם (5,000 ליברות) המכיל חנקן ונוזל חמצן גזים, סוללות, דלק, עמדות thrusters שליטה, ואת ret retruck. זה יכול לתמוך טיסות עוד עשרה ימים. [2] הסובייטים השיקו סך של שש כמוסות Vostok מוצלחות מאוישות, שני זוגות האחרונים בטיסות בו זמנית. הטיסה הארוכה ביותר היתה רק חמישה ימים, על ווסטוק 5 ב- 14-19 ביוני 1963.
דור שני
עריכהלאחר שהגיע הפוטנציאל של יום אחד של קפסולת מרקורי על הטיסה מרקורי-אטלס 9, NASA החליטה להפסיק את הטיסות נוספות מרקורי ולשדרג את החללית כדי להרחיב את הסיבולת שלה, כדי לשחזר את ההובלה נלקחו על ידי הסובייטים. מקדונל מטוסים החלו לתכנן עיצוב משודרג המבוסס על מרקורי, אבל עם עיצוב מודולרי יותר מערכות תמיכה מעבר מחוץ לקפסולה. גודל גדול יותר מותר גם נושאת שני אסטרונאוטים. מקדונל קרא את העיצוב החדש שלהם מרקורי מארק II . בינתיים, נאס"א בעטה את תוכנית אפולו לשלושה אנשים כדי להנחית גברים על הירח, והחליטו כי חללית מורחבת של שני אנשים תסייע לפתח את יכולת החלל הדרושה לאפולו. הם בחרו במקדונל כקבלן עבור מה שהפך לפרויקט ג'מיני ללא תחרות תחרותית, בהתבסס על הביצועים של פרויקט מרקורי של מקדונל.
קפסולת ג'מיני הייתה גרסה מורחבת של כוכב הלכת מרקורי, עם 7.5 רגל (2.3 מטרים) מגן חום קוטר. הנעה, חשמל, בקרת גישה ו retrorockets הונחו מודול ציוד חיצוני (מבלי לדעת, בדומה עיצוב Vostok) אשר התאים את הקפסולה ל 10 רגל (3.0 מטרים) קוטר ג'מיני, טיטאן רכב ההשקה . התוספים נוספו לשליטה בתרגום, כמו גם בקרת גישה, והדחפים הקדמיים אפשרו ל החללית לשנות את היצר ואת הגובה של המסלול. סוללות הוחלפו בתאי דלק חמצן מימן במשך זמן רב כוח הדור. החללית תוכל להישאר במסלול במשך שבועיים. לקפסולה היו שתי דלתות פתוחות שניתן לפתוח ולסגור בטיסה, דבר המאפשר פעילות מחוץ לרכב (אווה, המכונה "הליכה בחלל"). הציוד אוויוניקה בתוך הקפסולה לא דורשת קירור אוויר הסביבה, המאפשר את התא להיות מדוכא במהלך EVA. מערכת בריחה ההשקה השתמשו מושבי פליטת אסטרונאוט במקום מגדל טילים להימלט חיצוני. החללית כולה שקלה 7,100 עד 8,350 ליברות (3,220 עד 3,790 קילוגרם) .
לפני שישראל תוכל להשיק את המשימה הראשונה של ג'מיני במשלחת ג'מיני 3 ב -23 במארס 1965, הודיעו הסובייטים על הטיסה של ווסחוד 1 עם צוות של שלושה אנשים ב -12 באוקטובר 1964. העיתונות הסובייטית התפארה באווירה של "שרוול חולצה" עבור הקוסמונאוטים. ואז, הטיסה של שני בני-אדם 2 Voskhod הוכרז ב -18 במרץ, 1965, עם הקוסמונאוט אלכסיי ליאונוב ביצוע EVA הראשון, לפני שארה"ב יכולה לבצע EVA הראשון שלה על ידי אסטרונאוט אד לבן ב תאומים 4 ב -3 ביוני, 1965. עם זאת, לא היו עוד טיסות של Voskhod נעשו. במהלך עשר טיסות מאוישות של ג'מיני ב -1965 וב -1966, זכתה ארצות הברית ליתרון בחלל על פני הסובייטים, על ידי הפגנת טיסות של עד שבועיים, פגישה ועגינה, וכי ניתן היה להתגבר על קשיי ה- EVA כדי לבצע עבודה מחוץ חללית. בתקופה זו לא עשו הסובייטים טיסות מאוישות.
כאשר נחשפו מאוחר יותר פרטים על עיצוב ווסכוד, זה היה פשוט שינוי של האיש אחד Vostok ולא עיצוב חדש, עם שלושה בקתה מלבנית מחליף את הצילינדר, ו retrocockets גדול. צוות "ווסכוד" 1 לא היה יכול ללבוש חליפות חלל, משום שחללית הטילה מס על מגבלות יכולת השיגור של כלי השיגור. החללית השלמה של ווסחוד שקלה 5,682 קילוגרם (12,527 ליברות) . ב- Voskhod 2 הוחלף מושב קוסמונאוט אחד במנעול אוויר מתנפח ומסורבל (מה שנתן לאונוב צרות רבות לחזור לקפסולה), מחייב את חוסר היכולת של אוויוניקה של הקפסולה כדי למנוע התחממות יתר בחלל החלל. העיצוב היה מטריד כל כך, שהסובייטים הפסיקו את התוכנית לאחר שתי הטיסות.
לא ידועה אז, הרפובליקה העממית של סין הקומוניסטית תכננה ב -1967 להיכנס למרוץ החלל עם חללית מאוישת בשם שוגואנג, שהועתקה מעיצוב הג'מיני האמריקאי. תוכניות אלה בוטלו בשנת 1972 בשל בעיות כלכליות ופוליטיות.
דור שלישי
עריכהאפולו
עריכההחללית אפולו נבראה לראשונה ב -1960 כמלאכה בת שלוש איש כדי לעקוב אחר פרויקט מרקורי, עם משימה פתוחה. ניתן להשתמש בו כדי להסיע את האסטרונאוטים לתחנת חלל המקיפה את כדור הארץ, או לטיסות סביב הירח או סביבו, ואולי גם לנחות עליו. נאס"א ביקשה עיצובי היתכנות של כמה חברות ב -1960 וב -1961, ואילו Faget ו- Space Task Group עבדו על העיצוב שלהם באמצעות קפסולה חרוטית / בוטה-גוף (מודול פיקוד) הנתמכת על ידי מודול שירות גלילי המספק חשמל והנעה. נאס"א בחנה את עיצובי המתמודדים במאי 1961, אך כאשר הנשיא ג'ון קנדי הציע מאמץ לאומי לנחות אדם על הירח במהלך שנות השישים, החליטה נאס"א לדחות את מחקרי ההיתכנות ולהמשיך בתכנון של Faget, המתמקדת בנחיתה על הירח משימה. החוזה לבנות אפולו הוענק על צפון אמריקה תעופה .
מודול הפיקוד / השירות של אפולו (CSM) תוכנן במקור לקחת שלושה גברים ישירות אל פני הירח, על גבי מישורת נחיתה גדולה עם רגליים. מודול פקודה בגודל 12 רגל 10 אינץ' (3.91 מטרים) בקוטר, על ידי 11 רגל 1.5 אינץ' (3.39 מטרים) ארוך. מודול השירות היה 13 רגל (4.0 מטרים) , עם אורך הרכב הכולל של 36 רגל 2.5 אינץ' (11.04 מטרים) כולל פעמון המנוע. מנוע ההנעה ההיפר - פולית של הדחף היה בגודל 20,500 ליברות-כוח (91,000 ניוטון) כדי להרים את CSM מעל פני הירח ולשלוח אותו בחזרה לכדור הארץ. זה נדרש רכב ההשקה יחיד הרבה יותר גדול סטורן V, או מספר רב של סטורן V משיקה להרכיב אותו במסלול כדור הארץ לפני שליחתו לירח.
בשלב מוקדם, הוחלט להשתמש בשיטת המפגש של מסלול הירח, תוך שימוש במעבר קטן יותר של הירח (LEM), כדי להעמיס שניים מהאנשים בין מסלול הירח לבין פני השטח. הירידה במסה אפשרה את משימת הירח להשיק עם סטורן V. אחד מאז עבודות הפיתוח המשמעותי התחיל על העיצוב, הוחלט להמשיך עם העיצוב הקיים כמו בלוק הראשון, בעוד גרסה II הבלוק מסוגל להיפגש עם LEM יפותח במקביל. מלבד תוספת של מנהרה עגינה בדיקה, בלוק II תעסיק שיפורים ציוד מבוסס על לקחים שנלמדו מן הבלוק אני העיצוב. בלוק אני ישמש טיסות לטיסה ללא טייס מספר מצומצם של טיסות מאוישות על פני כדור הארץ. למרות מנוע ההנעה שירות היה עכשיו גדול יותר מהנדרש, העיצוב שלה לא השתנה מאז התפתחות משמעותית כבר בתהליך; עם זאת, הטנקים דחוסים היו downsized מעט כדי לשקף את דרישת דלק שונה. בהתבסס על העדפת האסטרונאוט, בלוק II CM יחליף את דלת תקע הדלת תקע שני חלקים, שנבחר כדי למנוע פתיחת פתח מקריים, כמו שקרה על הטיסה של מרק ג ' ורג ' מרקורי, Redstone 4, עם חתיכה אחת, פתיחת פתח כדי להקל על היציאה בסוף המשימה.
תרגול מרקורי תאומים של שימוש באווירה prelaunch של 16.7 pounds per square inch (1,150 millibar) חמצן טהור הוכיח להיות אסון בשילוב עם עיצוב הדלת תקע הדלת. בעודו משתתף במבחן טרום השקה על הכרית ב -27 בינואר 1967, כהכנה לשיגור הראשון המאויש בחודש פברואר, כל אנשי צוות אפולו 1 -גריסום, אדוארד ה 'וייט ורוג'ר צ'אפי - נהרגו באש זה שטף את הבקתה. דלת התקע איפשרה לאסטרונאוטים לברוח או להסירו לפני מותם. החקירה חשפה שהאש התעוררה כנראה על ידי ניצוץ מחוט מרופט, והאכילה בחומרים דליקים שלא היו צריכים להיות בבקתה. תוכנית הטיסה המאוישת התעכבה תוך כדי שינויי תכנון בחלל הבלוק II כדי להחליף את אווירת השחרור הטרום חמצני הטהור בתערובת של חנקן / חמצן דמויי אוויר, לחסל חומרים דליקים מהתא וחליפות החלל של האסטרונאוטים, וחותם כל חוטי חשמל וקווים נוזל קירור קורוזיביים.
חללית בלוק II שקלה 63,500 ליברות (28,800 קילוגרם) מתודלק במלואו, והוא שימש בארבע טיסות מאוישות ובטיסות ימיות של מסלול אורחי, ושבע משימות מאוישות על הירח. גרסה שונה של החללית שימשה גם להעברת שלושה צוותים לתחנת החלל סקיילב, ולפרויקט מבחן אפולו-סויוז שעלה עם חללית סויוז סובייטית. החללית אפולו פרשה לאחר 1974.
סויוז
עריכהבשנת 1963, Korolev הראשון הציע את החללית סויוז שלושה אנשים לשימוש הרכבה מסלול כדור הארץ של המשימה לחקר הירח. הוא נלחץ על ידי ראש ממשלת ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב לדחות את הפיתוח של סויוז לעבוד על Voskhod, ומאוחר יותר מותר לפתח סויוז עבור תחנת החלל ומשימות חיפוש הירח. הוא השתמש בקפסולה קטנה, פעוטה בצורת פעמונים, עם מודול צוות אורביאלי המחובר לאפו, המכיל את רוב שטח המגורים. מודול השירות ישתמש בשני לוחות של תאים סולאריים חשמליים לייצור חשמל, והכיל מנוע מערכת הנעה. מודל 7K-OK המיועד מסלול כדור הארץ השתמשו 2,810 קילוגרם (6,190 ליברות) מודול רינטרי מדידה 2.17 מטרים (7.1 רגל) בקוטר של 2.24 מטרים (7.3 רגל) , עם נפח פנימי של 4.00 מטר מעוקב (141 cubic feet) . 1,100 קילוגרם (2,400 ליברות) מודול מסלולית spheroidal נמדד 2.25 מטרים (7.4 רגל) בקוטר של 3.45 מטרים (11.3 רגל) עם בדיקה עגינה, עם נפח פנימי של 5.00 מטר מעוקב (177 cubic feet) . המסה הכוללת של החללית הייתה 6,560 קילוגרם (14,460 ליברות) .
עשר כלי השייט האלה מאוישים לאחר מותו של קורולב, מ -1967 ועד 1971. הראשון ( סויוז 1 ) ואחרון ( סויוז 11 ) הביא את ההרוגים הראשונים בחלל. Korolev פיתחה 9,850 קילוגרם (21,720 ליברות) 7K-LOK גרסה לשימוש במשימה הירח, אבל זה מעולם לא הוטס מאויש.
הרוסים המשיכו להתפתח ולטוס את הסויוז עד עצם היום הזה.
שנז 'ו
עריכהסין פיתח את החללית של שנז'ו בשנות ה -90, בהתבסס על אותו רעיון (מודולי מסלול, מסלול כניסה ושירות) כסויוז . הטיסה הראשונה שלה בטיסה ללא טייס היתה בשנת 1999, ואת הטיסה המאוישת הראשונה באוקטובר 2003 נשא יאנג Liwei עבור 14 מסלולי כדור הארץ.
תכנית דרגון
עריכהקפסולות מתוכננות
עריכהרוסיות
עריכהאמריקאיות
עריכההודיות
עריכהאיראניות
עריכה- תכנית החללית המאויישת האיראנית (אנ')
קפסולות לא מאוישות
עריכהקפסולות חלל לא מאויישות משמשות להחזרה של גופים מהחלל לכדור הארץ בשלמותם, ביניהם דגימות, ציוד ואת הקפסולות עצמן לצרכי שימוש חוזר.
- קורונה
- דרגון 1
- FSW
- פוטון
- ראדוגה
- Yantar
- OREX
- ARD
- SCRE (אנ')
- קפסולות הדגימה של היאבוסה והיאבוסה 2
- קפסולות הדגימה של סטארדאסט ואוסיריס-רקס
- ראשי הקרב של מרבית הטילים בליסטיים.
חללית שתוכננה להיות מאוישת אך בסופו של דבר לא היתה מאוישת
עריכה- Zond / L1
- L3
- TKS
ראה גם
עריכה- מודול פיקוד (disambiguation)
- מודול אורביטלי
- מודול החזרה
- מודול שירות
- חקר חלל
- חליפת החלל
- ארה"ב חקר ההיסטוריה ההיסטוריה על בולים בארה"ב
הפניות
עריכה- ^ U.S. Patent 3,093,346 -- Space capsule—M. A. Faget, et al.
- ^ מפרט Vostok
קישורים חיצוניים
עריכה