פורמולה 1 עונת 1950
עונת 1950 היא העונה הראשונה בה התקיימה אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). במהלך העונה התקיימו שישה מרוצי גרנד פרי ברחבי אירופה. בנוסף, באליפות נכלל גם מרוץ האינדיאנפוליס 500, שהתקיים בארצות הברית. ג'וזפה (נינו) פארינה, נהגה של קבוצת אלפא רומיאו, ניצח שלושה מרוצים במהלך העונה וזכה באליפות.
![]() | |
ג'וזפה (נינו) פארינה - אלוף הפורמולה 1 הראשון | |
סוג תחרות | מרוץ מכוניות |
---|---|
תאריך התחלה | 13 במאי 1950 |
תאריך סיום | 3 בספטמבר 1950 |
מספר עונה | 1 |
מספר מרוצים בעונה | 7 |
זוכה באליפות הנהגים | ג'וזפה פארינה |
נקודות הנהג הזוכה | 30 |
המרוצים בעונה
עריכהסיבוב | מרוץ | מסלול | תאריך | פול פוזישן | הקפה מהירה | מנצח |
---|---|---|---|---|---|---|
1 | גרנד פרי בריטניה | סילברסטון | 13 במאי | ג'וזפה פארינה | ג'וזפה פארינה | ג'וזפה פארינה |
2 | גרנד פרי מונקו | מונקו | 21 במאי | חואן מנואל פנג'יו | חואן מנואל פנג'יו | חואן מנואל פנג'יו |
3 | אינדיאנפוליס 500 | אינדיאנפוליס | 30 במאי | וולט פוקנר | ג'וני פרסונס | ג'וני פרסונס |
4 | גרנד פרי שווייץ | ברמגרטן | 4 ביוני | חואן מנואל פנג'יו | ג'וזפה פארינה | ג'וזפה פארינה |
5 | גרנד פרי בלגיה | ספא-פרנקורצ'מפס | 18 ביוני | ג'וזפה פארינה | ג'וזפה פארינה | חואן מנואל פנג'יו |
6 | גרנד פרי צרפת | ריימס-גואו | 2 ביולי | חואן מנואל פנג'יו | חואן מנואל פנג'יו | חואן מנואל פנג'יו |
7 | גרנד פרי איטליה | מונצה | 3 בספטמבר | חואן מנואל פנג'יו | חואן מנואל פנג'יו | ג'וזפה פארינה |
תקציר העונה
עריכהקבוצת אלפא רומיאו שלטה בצורה מלאה באליפות ונהגיה ניצחו את כל ששת מרוצי הגרנד פרי. בנוסף למרוצי הגרנד פרי כללה האליפות גם את מרוץ האינידיאנפוליס 500, שהתקיים בארצות הברית. בניגוד למרוצים האחרים, מרוץ זה התקיים במסלול מעגלי ותחת הכללים של ארגון AAA האמריקאי (ולא על פי הכללים של FIA). הנהגים האירופאיים לא לקחו חלק במרוץ שהתקיים בארצות הברית והנהגים האמריקאיים לא השתתפו במרוצי הגרנד פרי. למעשה המרוץ היה חסר השפעה מבחינת המאבק על תואר האליפות.
מרוץ הבכורה של האליפות התקיים ב-13 במאי במסלול בסילברסטון, בריטניה. ג'וזפה פארינה זינק למרוץ מהפול פוזישן, קבע את זמן ההקפה המהירה וניצח את המרוץ[1]. גרנד פרי מונקו, המרוץ השני בעונה, היה מרוץ הבכורה עבור נהגי קבוצת פרארי. הפעם היה זה חואן מנואל פנג'יו, נהג נוסף של קבוצת אלפא רומיאו, שחזר את הישגיו של פארינה מהמרוץ הראשון[2] . לגרנד פרי של שווייץ זינקו שלושת רכבי אלפא משלושת המקומות הראשונים. פנג'יו זינק מהפול פוזישן, אך פארינה הצליח לעקוף אותו לסיים כמנצח, בעוד פנג'יו נאלץ לפרוש בהקפה ה-32 עקב בעיה במנוע. פרישתו סייעה ללואי רוזייה, שהתחרה עבור טלבו לתפוס את מקומו בפודיום[3]. בגרנד פרי בלגיה שוב זינקו שלושת רכבי האלפא רומיאו מהמקומות הראשונים, הפעם היה זה פארינה שנדחק על ידי רוזייה אל מחוץ לפודיום וסיים רק במקום הרביעי[4]. פארינה נאלץ לפרוש מהגרנד פרי הצרפתי עקב בעיות במשאבת הדלק. הדבר אפשר לפיטר וויטהד, שהתחרה במכונית פרארי כנהג עצמאי, לסיים במקום השלישי[5].
המרוץ האחרון בעונה התקיים במונצה, איטליה. שלושת נהגי אלפא רומיאו הגיעו אל המרוץ עם סיכוי תאורטי לזכייה בתואר. ניצחון של פנג'יו או סיום במקום השני היה מקנה לו את התואר, ללא קשר לתוצאות אותן ישיגו חבריו לקבוצה. פנג'יו זינק מהפול פוזישן, בעוד פארינה זינק רק מהמקום השלישי, מקום אחד אחרי אלברטו אסקרי, נהגה של פרארי. אסקרי הצליח להוביל את המרוץ, אך זמן קצר לאחר מכן התחמם מנוע הרכב והוא איבד את ההובלה. 2 סיבובים לאחר מכן נאלץ פנג'יו לפרוש עקב בעיה בתיבת ההילוכים. את המרוץ סיים פארינה כמנצח וזוכה באליפות בפער של 3 נקודות מפנג'יו[6].
דירוג האליפות
עריכהשיטת הניקוד
עריכההנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מחמשת המקומות הראשונים. הניקוד ניתן בהתאם למופיע בטבלה. בנוסף, ניתנה נקודת בונוס לנהג שקבע את זמן ההקפה המהירה בכל מרוץ. נהגים שחלקו רכב במהלך מרוץ, קיבלו מחצית מהנקודות, כל אחד. בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון 4 התוצאות הטובות ביותר בלבד. מספר הנקודות המופיע בסוגריים הוא סך הנקודות שהושגו בעונה.
מיקום | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
---|---|---|---|---|---|
נקודות | 8 | 6 | 4 | 3 | 2 |
דירוג הנהגים
עריכההטבלה כוללת רק נהגים שצברו נקודות במהלך העונה
מיקום | נהג | נקודות | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
1 | ג'וזפה פארינה | 1 | פרש | 1 | 4 | 7 | 1 | 30 | |
2 | חואן מנואל פנג'יו | פרש | 1 | פרש | 1 | 1 | פרש / פרש | 27 | |
3 | לואיג'י פגיולי | 2 | פרש | 2 | 2 | 2 | (3) | 24 (28) | |
4 | לואי רוסייה | 5 | פרש | 3 | 3 | 6† | 4 | 13 | |
5 | אלברטו אסקרי | 2 | פרש | 5 | DNS | 2† | 11 | ||
6 | ג'וני פרסונס | 1 | 9 | ||||||
7 | ביל הולנד | 2 | 6 | ||||||
8 | בירבונז' בניודז' | פרש | 5 | 4 | פרש | 5 | |||
9 | פטר וייטהד | DNS | 3 | 7 | 4 | ||||
= | לואי שירון | פרש | 3 | 9 | פרש | פרש | 4 | ||
= | רג פארנל | 3 | פרש | 4 | |||||
= | מארי רוס | 3 | 4 | ||||||
13 | דורינו סרפיני | 2† | 3 | ||||||
= | איב זירו-גבונטו | 4 | פרש | פרש | 8 | 3 | |||
= | ריימונד זומר | 4 | פרש | פרש | פרש | פרש | 3 | ||
= | רוברט מאזון | פרש | 4 | פרש | 3 | ||||
= | ססיל גרין | 4 | 3 | ||||||
= | פיליפ איטנסלה | 8 | פרש | פרש | פרש | 5† | 5 | 3 | |
19 | פליסה בונטו | 5 | פרש | DNS | 2 | ||||
20 | יוג'ין צ'בוד | פרש | 5† | 1 | |||||
= | ג'ואי צ'יטווד | 5† | 1 | ||||||
= | טוני בטנהאוזן | 5† | 1 |
- †-נהגים שחלקו מכוניות ועל כן קיבלו מחצית מהנקודות.
קישורים חיצוניים
עריכה- תוצאות מרוצי העונה באתר Formula1.com.
- סיכום העונה באתר MotorSport Magazine.
הערות שוליים
עריכה
הקודם: לא התקיים |
פורמולה 1 - אלוף העולם לנהגים 1950 ג'וזפה פארינה |
הבא: חואן מנואל פנג'יו |