לואיז גליק
לואיז אליזבת גליק (באנגלית: Louise Elisabeth Glück; 22 באפריל 1943 – 13 באוקטובר 2023) הייתה משוררת יהודייה-אמריקאית זוכת פרס פוליצר לשירה (1993), פרס הספר הלאומי ופרס נובל לספרות לשנת 2020.[1]
![]() | |
לידה |
22 באפריל 1943 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית ![]() |
---|---|
פטירה |
13 באוקטובר 2023 (בגיל 80) קיימברידג', מסצ'וסטס, ארצות הברית ![]() |
מדינה |
ארצות הברית ![]() |
מקום לימודים |
אוניברסיטת קולומביה, קולג' שרה לורנס, ג'ורג' ו. היולט ![]() |
שפות היצירה |
אנגלית, גרמנית ![]() |
יצירות בולטות |
The Wild Iris, Averno, Meadowlands, Faithful and Virtuous Night ![]() |
תקופת הפעילות |
1968–2023 (כ־55 שנים) ![]() |
הושפעה מ |
רוברט לוואל, ריינר מריה רילקה, אמילי דיקנסון ![]() |
בן או בת זוג |
John Dranow (1977–1996) ![]() |
צאצאים |
Noah Dranow ![]() |
מספר צאצאים |
1 ![]() |
פרסים והוקרה |
|
![]() ![]() |
הַמַּטָּלָה
|
---|
הַעֲלָטָה מִתְפַּזֶּרֶת, דַּמֵּה בְּנַפְשְׁךָ, בְּעוֹדְךָ בַּחַיִּים. |
לואיז גליק, תרגם מאנגלית משה דור |
ביוגרפיה
עריכהגליק נולדה בעיר ניו יורק וגדלה בלונג איילנד. אביה נולד בארצות הברית להורים שהיגרו מהונגריה, ואימה הייתה ממוצא יהודי רוסי.
למדה בבית הספר התיכון ג'ורג' וו היולט, שם סיימה את לימודיה בשנת 1961. לאחר מכן למדה בשרה לורנס קולג' ומאוחר יותר באוניברסיטת קולומביה. גליק התגוררה בקיימברידג' שבמסצ'וסטס, ולימדה באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת בוסטון.
בספרה הראשון, "בכורה", המבטא עוצמה יוצאת דופן של זעם ואכזבה, ניכרות השפעות של משוררות וידוייות קודמות, ובייחוד של המשוררת סילביה פלאת. לואיז גליק הרבתה לטפל בכתיבתה בנושאי האובדן, הבידוד והדחייה. היא כתבה בשפה פשוטה, ישירה, אפילו בוטה לעיתים, ודייקנית מאוד. עם השנים השתחררה מהקדרות המאפיינת את רוב שיריה.
גליק פרסמה 11 ספרי שירה, בהם: "בכורה" (1968), שזכה בפרס אקדמיית המשוררים האמריקנים; "הגן" (1976); "ניצחון אכילס" (1985), שזכה בפרס הלאומי של חוג מבקרי הספרים; "אררט" (1990); "איריס הבר" (1992), שזכה בפרס פוליצר לשירה; "ויטה נובה" (1999); "שבעת העידנים" (2001); היא פרסמה גם ספר מסות חשוב, "הוכחות ותאוריות – מסות על שירה" (1994). בשנים 2003–2004 שימשה כמשוררת הקונגרס של ספריית הקונגרס, תואר הידוע גם כ"משוררת החצר האמריקאית".
נפטרה בביתה בקיימברידג' שבמסצ'וסטס ב-13 באוקטובר 2023.[2]
נישאה פעמיים ונולד לה בן.
ספריה שתורגמו לעברית
עריכה- איריס הבר, תרגמו מכבית מלכין ויואב ורדי, שירים, כרמל 2012. ספר דו לשוני שניתן לקרוא בו גם את המקור.
- בגב הספר נדפס: "כל שיר בספר עומד בפני עצמו, וכל השירים קשורים ביניהם. בנוסף לפניותיה לאלהים בשירים הנקראים שחרית או ערבית, היא משוחחת עם הפרחים, העצים והעשבים".
קישורים חיצוניים
עריכה- רשימת תרגומים לשירים של לואיז גליק באינדקס "פואטרנס" לתרגומי שירה
- יובל פלוטקין, הזוכה בפרס נובל לספרות: המשוררת האמריקאית-יהודיה לואיז גליק, באתר ynet, 8 באוקטובר 2020
- אלכסנדרה אלטר, לואיז גליק: "נדהמתי לחלוטין מכך שהם בחרו משוררת אמריקאית לבנה", באתר הארץ, 11 באוקטובר 2020
- ניו יורק טיימס, לואיז גליק, משוררת זוכת פרס נובל לספרות, מתה בגיל 80, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2023
- לואיז גליק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
משיריה בתרגום לעברית:
- מאנגלית: נבה קרסניקר, רק צורות עקומות יהיו, הו! 14, חורף 2016־2017, טבת תשע"ז, עמ' 166–168
- מאנגלית: שמעון זנדבנק, המכתבים, מטעם 14, עמ' 82–82
- מאנגלית: רות אלמוג, שירים מתוך "אוורנו", באתר הארץ, 21 ביוני 2013
- לואיז גליק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
- לואיז גליק, באתר פרס נובל (באנגלית)
- לואיז גליק (1943-), דף שער בספרייה הלאומית
- לואיז גליק, ברשת החברתית Goodreads
- זיוה שמיר, תרגומי לואיז גליק לעברית, באתר מב"ע - מחקרים בספרות עברית
הערות שוליים
עריכה- ^ יובל פלוטקין, הזוכה בפרס נובל לספרות: המשוררת האמריקנית לואיז גליק, באתר ynet, 8 באוקטובר 2020
- ^ Risen, Clay (13 באוקטובר 2023). "Louise Glück, Nobel-Winning Poet Who Explored Trauma and Loss, Dies at 80". The New York Times. נבדק ב-13 באוקטובר 2023.
{{cite news}}
: (עזרה) - ^ שני פוקר, "ויטה נובה": המעבר לעברית משבש את שיריה של לואיז גליק, באתר הארץ, 30 ביוני 2022