פרנצ'סקו מריה פיאבה
פרנצ'סקו מריה פיאבה (באיטלקית: Francesco Maria Piave, 18 במאי 1810 - 5 במרץ 1876) היה לבריתן איטלקי, ידידו הוותיק של ורדי ושותף ליצירתו.
![]() | |
לידה |
18 במאי 1810 מוראנו, איטליה ![]() |
---|---|
פטירה |
5 במרץ 1876 (בגיל 65) מילאנו, ממלכת איטליה ![]() |
מקום קבורה |
בית הקברות הגדול במילאנו ![]() |
מוקד פעילות |
ממלכת איטליה ![]() |
סוגה |
אופרה ![]() |
שפה מועדפת |
איטלקית, ונטית ![]() |
פרופיל ב-IMDb | |
![]() ![]() |
![](http://up.wiki.x.io/wikipedia/commons/8/84/Mariapiaveweb.jpg)
חייו
עריכהכמו ורדי, גם פיאבה היה פטריוט איטלקי נלהב, ובשנת 1848, בתקופת אביב העמים, כשגייסותיו האוסטריים של יוזף רדצקי פון רדץ נסוגו ממילאנו, שלח ורדי מכתב אל "האזרח פיאבה" בוונציה.
פיאבה נולד באי מוראנו שבלאגונה של ונציה, בתקופת מלכותו קצרת הימים של נפוליאון באיטליה. הוא הלך בעקבות סלבטורה קאמאראנו כלבריתן העיקרי של ורדי באמצע הקריירה של המלחין. פיאבה כתב את הלברית לאופרות של ורדי "ארנאני" (1844), "שני הפוסקארים" (1844), "אטילה" (1846), "מקבת'" (1847), "שודד הים" (1848), "סטיפליו" (1850), "ריגולטו" (1851), "לה טרוויאטה" (1853), "סימון בוקאנגרה" (1857) ו"כוחו של גורל" (1862). פיאבה היה אמור להכין גם את הלברית ל"אאידה", שאת ההזמנה לכתיבתה קיבל ורדי ב-1870, אלמלא פקד אותו אירוע מוחי ששלל ממנו את יכולת הכתיבה.
פיאבה כתב לבריות, הזכורות פחות, גם לג'ובאני פאצ'יני, סבריו מרקאדנטה, פדריקו ריקי ואפילו לברית אחת למייקל באלף.
פיאבה מת במילאנו בשנת 1876, בן 65, ונקבר שם בצ'ימיטרו מונומנטלה.
ראו גם
עריכהקישורים חיצוניים
עריכה- פרנצ'סקו מריה פיאבה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
- פרנצ'סקו מריה פיאבה, באתר AllMusic (באנגלית)
- פרנצ'סקו מריה פיאבה, באתר MusicBrainz (באנגלית)
- פרנצ'סקו מריה פיאבה, באתר Discogs (באנגלית)
- פרנצ'סקו מריה פיאבה, באתר DNCI
- פרנצ'סקו מריה פיאבה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
- פרנצ'סקו מריה פיוה (1810-1876), דף שער בספרייה הלאומית